HaiPro- potilasturvallisuus : Hoitohenkilökunnan kokemuksia ja ajatuksia HaiPron tekemisestä sekä kehittämiskohteista
Töhönen, Jaana; Venäläinen, Maarit (2024)
Töhönen, Jaana
Venäläinen, Maarit
2024
All rights reserved. This publication is copyrighted. You may download, display and print it for Your own personal use. Commercial use is prohibited.
Julkaisun pysyvä osoite on
https://urn.fi/URN:NBN:fi:amk-202402122801
https://urn.fi/URN:NBN:fi:amk-202402122801
Tiivistelmä
HaiPro-järjestelmä on kehitetty potilas- ja asiakasturvallisuutta vaarantavien tapahtumien raportointiin. HaiProa käytetään laaja-alaisesti ainoastaan Suomessa, yhteensä yli 200 sosiaali- ja terveydenhuollon organisaatioissa. Järjestelmä on kehitetty yhdessä terveydenhuollon toimijoiden kanssa.
Opinnäytetyön tarkoituksena oli selvittää teemahaastattelun keinoin Pohjois-Savon hyvinvointialueen Iisalmen Kampus Terveyden hoitohenkilökunnan näkemyksiä Haipron tekemisestä. Työn tavoitteena oli tuottaa tietoa hoitohenkilökunnan näkemyksistä Haipro ilmoitusten tekemisistä ja siitä, miten henkilökunta kokee HaiPro- järjestelmän toimivan heidän yksikössään. Työn tavoitteena oli myös mahdollistaa työyksiköille potilasturvallisuuden kehittäminen työn tulosten pohjalta.
Opinnäytetyömme oli laadullinen eli kvalitatiivinen tutkimus. Keräsimme aineiston ryhmähaastattelun avulla, jossa kohdejoukkona oli Iisalmen Kampus Terveys osastoilla 1–3 työskentelevä henkilökunta. Analysoimme aineiston induktiivisen sisällön analyysin avulla.
Sisällön analyysissä opinnäytetyössämme muodostui yläluokaksi HaiPro-ilmoitusten tekeminen työntekijöiden näkökulmasta ja HaiPro-ilmoitusten kehittäminen työntekijöiden näkökulmasta. Ala-luokiksi muodostui organisaatiosta riippuvat tekijät, työntekijästä riippuvat tekijät, työntekijöiden tunne, kokemus ja näkemys.
Haastateltavat totesivat, että ilmoituksia tulee tehtyä. Toisaalta haastattelun aikana tulee myös ilmi, että HaiPro-ilmoituksia jää tekemättäkin. Perustyön ohella, hoitajille tulee monesti tunne, että potilas on hoidettava ensin. Sen jälkeen työaika on monesti jo loppusuoralla ja HaiPron tekeminen jää. Hoitajat kokevat ilmoitusten tekemisen tärkeänä, mutta tosiasiassa ne jäävät useasti tekemättä perustyön mentyä etusijalle.
Haastattelussa ilmeni, että hoitajat olivat hieman turhautuneita siitä, että asioihin ei tule muutosta, vaikka HaiPro-ilmoituksia vaaratapahtumista tehdään. Hoitajilla oli hyviä ja yhtenäisiä ajatuksia potilasturvallisuuden kehittämiseen.
Toivomme, että opinnäytetyöllämme kannustamme terveys- ja sosiaalihuollon organisaatioita tekemään HaiPro-ilmoituksia enemmän sekä yritämme tuoda ilmi niiden tärkeyttä niin potilasturvallisuuden kuin henkilökunnan työn kehittämisen vuoksi.
Opinnäytetyön tarkoituksena oli selvittää teemahaastattelun keinoin Pohjois-Savon hyvinvointialueen Iisalmen Kampus Terveyden hoitohenkilökunnan näkemyksiä Haipron tekemisestä. Työn tavoitteena oli tuottaa tietoa hoitohenkilökunnan näkemyksistä Haipro ilmoitusten tekemisistä ja siitä, miten henkilökunta kokee HaiPro- järjestelmän toimivan heidän yksikössään. Työn tavoitteena oli myös mahdollistaa työyksiköille potilasturvallisuuden kehittäminen työn tulosten pohjalta.
Opinnäytetyömme oli laadullinen eli kvalitatiivinen tutkimus. Keräsimme aineiston ryhmähaastattelun avulla, jossa kohdejoukkona oli Iisalmen Kampus Terveys osastoilla 1–3 työskentelevä henkilökunta. Analysoimme aineiston induktiivisen sisällön analyysin avulla.
Sisällön analyysissä opinnäytetyössämme muodostui yläluokaksi HaiPro-ilmoitusten tekeminen työntekijöiden näkökulmasta ja HaiPro-ilmoitusten kehittäminen työntekijöiden näkökulmasta. Ala-luokiksi muodostui organisaatiosta riippuvat tekijät, työntekijästä riippuvat tekijät, työntekijöiden tunne, kokemus ja näkemys.
Haastateltavat totesivat, että ilmoituksia tulee tehtyä. Toisaalta haastattelun aikana tulee myös ilmi, että HaiPro-ilmoituksia jää tekemättäkin. Perustyön ohella, hoitajille tulee monesti tunne, että potilas on hoidettava ensin. Sen jälkeen työaika on monesti jo loppusuoralla ja HaiPron tekeminen jää. Hoitajat kokevat ilmoitusten tekemisen tärkeänä, mutta tosiasiassa ne jäävät useasti tekemättä perustyön mentyä etusijalle.
Haastattelussa ilmeni, että hoitajat olivat hieman turhautuneita siitä, että asioihin ei tule muutosta, vaikka HaiPro-ilmoituksia vaaratapahtumista tehdään. Hoitajilla oli hyviä ja yhtenäisiä ajatuksia potilasturvallisuuden kehittämiseen.
Toivomme, että opinnäytetyöllämme kannustamme terveys- ja sosiaalihuollon organisaatioita tekemään HaiPro-ilmoituksia enemmän sekä yritämme tuoda ilmi niiden tärkeyttä niin potilasturvallisuuden kuin henkilökunnan työn kehittämisen vuoksi.