Nuoruus ja resilienssi : resilienssin vahvistamisen haasteita, mahdollisuuksia ja keinoja
Niemelä, Mia; Paakkari, Suvi (2022)
Niemelä, Mia
Paakkari, Suvi
2022
All rights reserved. This publication is copyrighted. You may download, display and print it for Your own personal use. Commercial use is prohibited.
Julkaisun pysyvä osoite on
https://urn.fi/URN:NBN:fi:amk-2022120125356
https://urn.fi/URN:NBN:fi:amk-2022120125356
Tiivistelmä
Opinnäytetyön tarkoituksena oli selvittää millaisia haasteita ja mahdollisuuksia nuorten kanssa työskentelevät ammattilaiset näkevät nuorten resilienssin vahvistumisessa ja miten nuorten resilienssin vahvistamiseen on mahdollista vaikuttaa. Opinnäytetyön työelämäyhteistyökumppanina toimi Suomen Punainen Risti.
Opinnäytetyö toteutettiin kvalitatiivisena eli laadullisena tutkimuksena ja aineistonkeruumenetelmänä käytettiin teemahaastattelua. Haastattelut toteutettiin ryhmähaastatteluina, joihin osallistui yhteensä 12 Suomen Punaisen Ristin työntekijää, jotka työskentelivät eri toimialoilla ja eri työtehtävissä nuorten parissa. Haastattelut tallennettiin ja litteroitiin, jonka jälkeen aineisto analysoitiin sisällönanalyysin keinoin.
Tutkimustulokset jaettiin kahteen ryhmään tutkimuskysymystemme mukaan. Tulokset osoittivat, että matala resilienssi näyttäytyy nuorilla usein pessimistisenä asenteena ja passiivisuutena sekä toisaalta myös liiallisena täydellisyyden tavoitteluna. Tulokset osoittivat, että ammattilaiset pystyvät vahvistamaan nuorten resilienssiä muun muassa sosiaalisen vahvistamisen keinoilla. Resilienssistä kaivattiin myös lisää tietoa ja koulutusta nuorten parissa työskenteleville. Tulosten mukaan pohja hyvälle resilienssille tulisi ihanteellisessa tilanteessa rakentua kotona kasvatuksen myötä, mutta kasvattajille tulisi tarjota enemmän tukitoimia oman hyvinvointinsa tueksi. Lisäksi kouluihin kaivattiin enemmän resilienssin kasvua tukevia keinoja.
Johtopäätöksinä voidaan todeta, että nuorten kanssa työskentelevien aikuisten olisi tärkeää keskittyä luomaan nuorille toiveikkuutta, opettaa sinnikkyyttä ja pitää huolta siitä, ettei ketään jätetä pärjäämään yksin. Kouluympäristöihin tulisi luoda uudenlaisia malleja resilienssin tukemiseksi esimerkiksi positiivisen pedagogiikan ja monialaisten opintojen avulla sekä saada lisää aikuisia, joilla olisi aikaa kohdata nuoria. Yhteiskunnassamme tulisi kiinnittää vahvemmin huomiota siihen, millaisia vaatimuksia nuorille asetetaan. Nuorille suunnattuihin palveluihin tulisi päästä nopeammin ja matalammalla kynnyksellä. Resilienssin merkityksen ymmärtäminen laajemmin yhteiskunnallisella tasolla olisi tärkeää etenkin silloin, kun tehdään nuoria koskevia päätöksiä.
Opinnäytetyö toteutettiin kvalitatiivisena eli laadullisena tutkimuksena ja aineistonkeruumenetelmänä käytettiin teemahaastattelua. Haastattelut toteutettiin ryhmähaastatteluina, joihin osallistui yhteensä 12 Suomen Punaisen Ristin työntekijää, jotka työskentelivät eri toimialoilla ja eri työtehtävissä nuorten parissa. Haastattelut tallennettiin ja litteroitiin, jonka jälkeen aineisto analysoitiin sisällönanalyysin keinoin.
Tutkimustulokset jaettiin kahteen ryhmään tutkimuskysymystemme mukaan. Tulokset osoittivat, että matala resilienssi näyttäytyy nuorilla usein pessimistisenä asenteena ja passiivisuutena sekä toisaalta myös liiallisena täydellisyyden tavoitteluna. Tulokset osoittivat, että ammattilaiset pystyvät vahvistamaan nuorten resilienssiä muun muassa sosiaalisen vahvistamisen keinoilla. Resilienssistä kaivattiin myös lisää tietoa ja koulutusta nuorten parissa työskenteleville. Tulosten mukaan pohja hyvälle resilienssille tulisi ihanteellisessa tilanteessa rakentua kotona kasvatuksen myötä, mutta kasvattajille tulisi tarjota enemmän tukitoimia oman hyvinvointinsa tueksi. Lisäksi kouluihin kaivattiin enemmän resilienssin kasvua tukevia keinoja.
Johtopäätöksinä voidaan todeta, että nuorten kanssa työskentelevien aikuisten olisi tärkeää keskittyä luomaan nuorille toiveikkuutta, opettaa sinnikkyyttä ja pitää huolta siitä, ettei ketään jätetä pärjäämään yksin. Kouluympäristöihin tulisi luoda uudenlaisia malleja resilienssin tukemiseksi esimerkiksi positiivisen pedagogiikan ja monialaisten opintojen avulla sekä saada lisää aikuisia, joilla olisi aikaa kohdata nuoria. Yhteiskunnassamme tulisi kiinnittää vahvemmin huomiota siihen, millaisia vaatimuksia nuorille asetetaan. Nuorille suunnattuihin palveluihin tulisi päästä nopeammin ja matalammalla kynnyksellä. Resilienssin merkityksen ymmärtäminen laajemmin yhteiskunnallisella tasolla olisi tärkeää etenkin silloin, kun tehdään nuoria koskevia päätöksiä.